Інформація
про медико-організаційне нововведення, 
яке рекомендується для впровадження

Шифр і назва НДР та строки виконання: А.99.04 “Вивчити епідеміологічну ситуацію з позалегеневого туберкульозу, ефективність виявлення та лікування хворих на ці недуги і розробити програму комплексних заходів з позалегеневого туберкульозу в Україні”
	Строки виконання - 01.1999 – 12. 2001.

	Назва наукової рекомендації: Організація виявлення хворих на позалегеневий туберкульоз.

	Анотація 
За останні роки збільшилась чисельність хворих з генералізованими формами захворювання, коли поряд з туберкульозом легень уражується один чи декілька органів. Ці важкі хворі беруться на облік тільки по одному захворюванню – туберкульозу легень. Проблема позалегеневого туберкульозу полягає в складності його діагностики, а також у відсутності поінформованості лікарів загально-лікувальної мережі, що є одним з недоліків в ранньому виявленні позалегеневого туберкульозу і профілактики тяжкої інвалідності, якою закінчується 30,0 – 80,0 % випадків захворювання. Складність діагностики позалегеневих форм захворювання полягає в існуванні поряд з загальною симптоматикою, що характерна для туберкульозного процесу, комплексу локальних змін, які є патогномонічними для ураження тої чи іншої анатомічної структури і виявлення позалегеневого туберкульозу сьогодні вкрай недостатнє. 
На сьогодні існує класифікація позалегеневого туберкульозу, затверджена наказом МОЗ України № 26 від 14.02.1996 р., де виділяють туберкульоз мозкових оболонок і центральної нервової системи, кишок, очеревини, брижових лімфатичних вузлів, кісток і суглобів, сечових і статевих органів, шкіри і підшкірної клітковини, периферичних лімфатичних вузлів, ока та інших органів.
Виділення вище наведених форм позалегеневого туберкульозу обумовлює розробку та впровадження сучасного алгоритму організації виявлення позалегеневого туберкульозу.
Суть нововведення, яке рекомендується для впровадження, полягає у тому, що для виявлення і діагностики різних форм позалегеневого туберкульозу запропоновано загальний алгоритм, який включає проведення загальних обстежень:
•	аналіз крові та сечі; 
•	туберкулінова проба Манту з 2 ТО туберкуліну; 
•	бактеріоскопія мазка харкотиння та сечі; 
•	рентгенофлюорографічне обстеження хворого. 
Окрім цього пропонується застосовувати залежно від локалізації патологічного процесу таке:
1.	При підозрі на туберкульоз кісток і суглобів і направленні до фтизіоортопеда в умовах лікувально-профілактичного закладу обов’язково треба проводити: 
•	рентгенографію ураженого органу;
•	при необхідності томографію, комп’ютерне дослідження;
•	при наявності кісткового вогнища, інфільтрації чи абсцесу показана пункція з біопсією, дослідження на МБТ та іншу флору отриманого біопсійного матеріалу нориць, суглобової рідини.
За туберкульозну етіологію захворювання свідчить фтизіатричний аналіз, зміни на флюорограмі грудної клітини, позитивні результати туберкулінових проб, зміни в аналізах крові і сечі, наявність характерних ознак при рентгенографії кісток і суглобів.
Найзначущими ознаками туберкульозу є виявлення МБТ в патологічному матеріалі, виділень із нориць і біоптатів.
2. При підозрі на туберкульоз статевих органів обов’язково слід проводити: 
•	аналіз виділень (мазок, посів) із статевих органів на трихомонади, гонорею, неспецифічну флору;
•	цитологію мазка;
•	УЗД органів малого тазу, з застосуванням вагінального датчика;
•	гістероальпінгографію при обстеженні з приводу безпліддя;
•	посів менструальної крові на МБТ;
•	зіскоб.
Оперовані хворі повинні надавати гістологічний висновок і скельця мікропрепаратів органу, який був видалений.
При підозрі на туберкульоз сечової системи і направленні до фтизіоуролога в умовах лікувально-профілактичних закладів необхідно зробити такі аналізи:
•	аналіз сечі за методом Нечипоренко;
•	пробу Реберга (ниркова проба);
•	посів сечі на неспецифічну мікрофлору;
•	посів сечі на МБТ трьохразовий;
•	аналіз секрету передміхурової залози, в тому числі й на МБТ;
•	інструментальне рентгенівське обстеження органів сечостатевої системи (проводиться в стаціонарі фтизіоурологами);
•	ультразвукове обстеження (УЗО) органів сечостатевої системи (доцільно повторити через 5 – 10 хвилин після споживання фуросеміду);
•	радіоізотопну рентгенографію;
•	екстреторну урографію;
•	цистоскопію (проводиться як урологами поліклінік загального профілю, так і фтизіоурологами; при цьому обов’язково слід здійснювати забір матеріалу для цитологічного й мікробіологічного обстеження.
3. При підозрі на туберкульоз периферичних лімфатичних вузлів обов’язково слід проводити: 
•	пункцію або біопсію периферичного лімфатичного вузла;
•	бактеріологічне дослідження діагностичного матеріалу на МБТ;
•	цитологічне дослідження діагностичного матеріалу;
•	гістологічне дослідження діагностичного матеріалу;
•	рентгенографію шиї. 
4. При підозрі на туберкульоз центральної нервової системи та мозкових оболонок необхідно зробити таке:
•	комп’ютерну томографію головного мозку;
•	імуноферментний аналіз ліквору з визначенням антитіл до МБТ.
На користь туберкульозного менінгіту вказує фтизіатричний анамнез, поступовий початок хвороби, головний біль, на який не впливають звичайні аналгетики. На цьому тлі приєднується менінгеальна симптоматика (нудота, блювання, не пов’язане із прийманням їжі, загальмованість). Проте ригідність потиличних м’язів і симптом Керніга безсумнівно вказують на менінгіт будь-якої етіології, тому вагомою інформативністю характеризуються дослідження спинномозкової рідини. Поперекову пункцію необхідно проводити навіть при незначній підозрі на туберкульозний менінгоенцефаліт, не чекаючи повного розвитку менінгеального синдрому. Цей аналіз слід повторювати через кожні 7 – 10 діб.
Основні характерні зміни спинномозкової рідини при ліквородіагностиці: збільшення кількості білка, цитоз, випадіння плівки в лікворі, який  стоїть впродовж 24 годин на холоді, але не на морозі, зниження концентрації глюкози, зниження концентрації хлоридів, зростання кількості молочної кислоти, збільшення загального змінного азоту.
5. При підозрі на туберкульоз шкіри і направленні на консультацію до фтизіодерматолога треба зробити хворому такі клінічні обстеження:
•	розгорнуту печінкову пробу;
•	біопсію з уражених частин шкіри.
Крім цього треба проконсультувати хворого у суміжних фахівців (отоларинголог, окуліст, гінеколог, ортопед, пульмонолог). Всі хворі з підозрою на туберкульоз шкіри повинні бути обстежені на СНІД, сифіліс, лепру.
6. При направленні до фтизіоокуліста після визначення фтизіатричного анамнезу з витягом про минуле лікування хворого, треба зробити такі додаткові аналізи:
•	реакцію Васермана;
•	ревмопроби.
Всі хворі, у яких на будь-якому етапі запідозрено або дiагностовано позалегеневий туберкульоз, повинні направлятися у протитуберкульозний диспансер відповідної адміністративної території. Тільки ці заклади мають право встановлювати заключний клінічний діагноз, призначати адекватне лікування та групу диспансерного нагляду.
Організацією виявлення хворих на туберкульоз позалегеневої локалізації повинні займатися керівники лікувально-профілактичних закладів загальної мережі під організаційно-методичним керівництвом спеціалістів з позалегеневого туберкульозу та головних фтизіатрів адміністративних територій. Організація виявлення хворих на позалегеневі локалізації туберкульозу полягає у підвищенні кваліфікації фахівців всіх спеціальностей щодо знання клініки і методів діагностики позалегеневого туберкульозу. Всі виявлені хворі  позалегеневим туберкульозом повинні направлятися до фахівців з позалегеневого туберкульозу обласних протитуберкульозних диспансерів, які повинні проводити кваліфіковане лікування цих хворих. 

Ефективність: дотримуючись викладеної організації виявлення хворих на туберкульоз позалегеневої локалізації, ефективність діагностики позалегеневого туберкульозу різних локалізацій поліпшиться на 7,5–14,3 %.
	Показання для застосування: хворі з підозрою та наявністю позалегеневих форм туберкульозу.

	Наукова значимість: розроблено і науково обгрунтовано алгоритм обстеження хворих з підозрою на наявність позалегеневого туберкульозу в Україні, що рекомендується для всіх фахівців протитуберкульозних закладів України і лікарів загально лікувальної мережі.

	Практична значимість: застосування запропонованого алгоритму обстеження хворих на наявність позалегеневого туберкульозу різних локалізацій дозволить поліпшити якість і своєчасність діагностики та провести адекватне лікування.
	Нововведення апробовано у Київській міській протитуберкульозній лікарні №2 та поліклінічному відділенні Інституту фтизіатрії і пульмонології ім. Ф.Г.Яновського АМН України.

	Перелік необхідного обладнання – комплекс лабораторно-інструментального обладнання діагностичних  відділень (центрів).

Послуги розробників для оволодіння нововведенням.
	Методичні рекомендації: “Організація виявлення та лікування хворих на туберкульоз позалегеневої локалізації”. – Київ, 2001. – 18 с., курси інформації та стажування.

	Установа-розробник, адреса і реквізити.
	Інститут фтизіатрії і пульмонології ім. Ф.Г.Яновського АМН України (ІФП). 03680, м. Київ – 110. узвіз Протасів Яр, 7, тел. 277-04-02, факс (044) 277-21-18.

	Прізвище, ім’я та по батькові авторів розробників, контактний телефон, відповідальний за впровадження.
	Мельник Василь Михайлович, Лаптєва Надія Олексіівна, Коблянська Алла Володимирівна, Ареф’єва Людмила Вікторівна.
	Відповідальний за впровадження - Мельник Василь Михайлович, тел. (044) 277-41-22.

	Висновок Вченої Ради інституту.
	Нововведення є результатом виконання науково-дослідної роботи. Наукове значення полягає в розробці науково обгрунтованого алгоритму обстеження хворих з підозрою на наявність позалегеневого туберкульозу в Україні. Застосування запропонованого нововведення дозволить систематизувати проведення уніфікованих та спеціальних діагностичних заходів щодо обстеження хворих на наявність позалегеневого туберкульозу різних локалізацій, яке дозволить поліпшити якість та своєчасність діагностики на 7,5 – 14,3 % та провести адекватне лікування.
	Результати роботи можуть бути впроваджені шляхом проведення курсів інформації та стажування, публікацій в наукових журналах. 
	Нововведення рекомендовано до застосування в лікувально-профілактичних  закладах загальної мережі України під організаційно-методичним керівництвом фахівців протитуберкульозних установ.
	Дана розробка грифу секретності немає.

Директор Інституту фтизіатрії і 
пульмонології ім. Ф.Г. Яновського
АМН України, академік АМНУ,
д-р мед. наук, професор						Ю.І. Фещенко

Керівник НДР, завідувач відділом 
епідеміологічних та організаційних 
проблем фтизіопульмонології
Інституту фтизіатрії і
пульмонології ім. Ф.Г. Яновського
АМН України, д-р мед. наук, 
професор								В.М. Мельник

	2001.11.15