може застосовуватись в першу чергу у хворих з вперше діагностованим туберкульозом, а також при рецидивах і загостреннях процесу, рідше – при раніш неефективно лікованому і хронічному туберкульозі, у всіх випадках при збереженні чутливості МБТ до ізоніазиду. Найбільш доцільне застосування флуренізиду при поганій переносимості ізоніазиду, а також при наявності протипоказань для призначення ізоніазиду (нервові і психічні захворювання, порушення функції печінки тощо) і у осіб старечого віку.
     Флуренізид застосовується в таблетках в один прийом до або після їжі в добовій дозі із рахунку 10 – 15 мг на 1 кг маси, тобто у дорослих в дозах 0,6 – 0,75 – 0,9 г, переважно щоденно. Його комбінують з 2 – 4 іншими препаратами (крім ізоніазиду), в першу чергу з рифампіцином, піразинамідом, етамбутолом, стрептоміцином, рідше з препаратами II ряду. Строки застосування флуренізиду при його ефективності і добрій переносимості у осіб з деструктивним туберкульозом – переважно 4 – 7 міс.
     Хіміотерапія із 4 – 5 препаратів, включаючи флуренізид (по вказаній методиці) приводить у хворих з вперше виявленим або мало лікованим деструктивним туберкульозом до припинення бактеріовиділення в 84 – 87 % випадках і до загоєння порожнин – в 75 – 80 %. Ці результати близькі до таких при режимах хіміотерапії, що включають ізоніазид. Але переносимість флуренізиду значно краща, ніж ізоніазиду. Лише у поодиноких осіб (4 – 6 %) флуренізид викликає незначні неврологічні реакції (головний біль, запаморочення). Саме застосування флуренізиду у хворих з непереносимістю ізоніазиду або при протипоказаннях для його призначення приводить до підвищення ефективності їх лікування.

__________________________________________________________________
Укладачі: д-р мед. наук, проф. Й.Б.Бялик, канд.мед.наук Л.М.Циганкова, канд.мед.наук Ж.Е.В’ялих, мол.наук. співроб. Н.А.Литвиненко
Відповідальний за випуск: Інститут фтизіатрії і пульмонології ім. Ф.Г.Яновського АМН України; 03680, м.Київ, вул. М. Амосова, 10.
Тел.:  (044) 275-04-02, 275-41-33; факс (044) 275-21-18
Тираж: 90 прим.	АКАДЕМІЯ   МЕДИЧНИХ  НАУК  УКРАЇНИ
                                                                                                                                                            Інститут фтизіатрії і пульмонології ім. Ф.Г.Яновського
_________________________________________________________
                                                              
                                                                                                                                                               УДК 616.24 – 002.54/.57 – 085.2/.3.001.5          

                                                                      Випуск за проблемою 
                                                              “Фтизіатрія і пульмонологія”                                                                                                
                                                             
                                                                          ЗАТВЕРДЖЕНО
                                                        Вченою радою Інституту
                                                                 фтизіатрії і пульмонології
                                                 ім.Ф.Г. Яновського АМН України
                                                     Протокол №  10                                    
                                                     від «22» червня 2004 р. 

Рифабутін і флуренізид в хіміотерапії хворих деструктивним туберкульозом легень

                                                                                                              (інформаційний лист)

Київ – 2004	
     Пропонуються для впровадження в практику роботи обласних, міських і районних протитуберкульозних диспансерів (лікарень) протитуберкульозні препарати рифабутін (мікобутін) і флуренізид. Комплексне вивчення цих препаратів у хворих деструктивним туберкульозом легень було здійснено в Інституті фтизіатрії і пульмонології ім.Ф.Г. Яновського АМН України.
     Рифабутін проявляє дуже високу туберкулостатичну активність – в 2 – 7 разів більшу, ніж рифампіцин. Мінімальна інгібуюча концентрація (МІК) рифабутіну щодо лабораторних і виділених від хворих штамів мікобактерій туберкульозу (МБТ), чутливих до рифампіцину, коливається на рідких поживних середовищах Проскауера-Бека і кров’яному в межах 0,01 – 0,15 мкг/мл, а на щільному середовищі Левенштейна-Йенсена – 0,04 – 0,3 мкг/мл.
     Має місце часткова перехресна резистентність МБТ лише між рифабутіном і рифампіцином. На штами з невисокою стійкістю до рифампіцину (10 – 20 мкг/мл на середовищі Левенштейна-Йенсена і 5 – 10 мкг/мл на кров’яному) рифабутін чинить певну, хоч і ослаблену дію, затримуючи їх ріст при концентраціях 0,3 – 5,0 мкг/мл. МБТ з високою резистентністю до рифампіцину (40 – 50 мкг/мл) набувають повну перехресну резистентність до рифабутіну (20 – 50 мкг/мл).
     Рифабутін після прийому хворими на туберкульоз доз як 0,45 г, так і 0,3 г забезпечує на всьому протязі доби високі або значні кон- центрації в крові, які в період піків (1,5 – 1,0 мкг/мл) перевищують МІК рифабутіну в 75 – 50 разів. Лише через 36 – 48 годин рівень препарату падає до невисоких величин. Ці дані обгрунтовують можливість інтермітуючого застосування рифабутіну.
     Найбільш доцільно застосовувати рифабутін у хворих деструк- тивним раніш неефективно лікованим переважно хронічним туберку- льозом легень, особливо при збереженні чутливості МБТ до рифампі-цину. Можливо його застосування і при невисокій стійкості до риф-ампіцину, особливо якщо встановлена чутливість МБТ до рифабутіну. При високій резистентності до рифампіцину рифабутін неефективний.
Можливе застосування рифабутіну і при вперше виявленому туберку-льозі легень при поганій переносимості рифампіцину, особливо при 	порушеннях функції печінки.
     У раніш неефективно лікованих хворих (дорослих) рифабутін призначають 1 раз в день вранці до або після їжі в дозі 0,3 г (2 капсули по 0,15 г) щоденно або через день чи в дозі 0,45 г переважно через день, а при вперше виявленому туберкульозі – по 0,15 г щоденно. Його обов’язково комбінують з декількома (від 2 до 5) іншими протитуберкульозними препаратами – в залежності від чутливості МБТ і характеру процесу. Тривалість застосування рифабутіну в разі його ефективності і добрій переносимості – переважно 4 – 8 місяців.
     Поліхіміотерапія із застосуванням рифабутіну по вказаній методиці дозволяє досягти у хворих раніш неефективно лікованим  хіміорезис-тентним туберкульозом припинення бактеріовиділення в 50 – 54 % випадків, загоєння каверн – в 20 – 23 % і часткової їх регресії – в 55 – 60 %, що на 10 – 20 % вище, ніж при режимах хіміотерапії без рифабутіну. Побічна дія рифабутіну найчастіше проявляється температурними реакціями – підвищенням температури до 37,5 – 400 С через 10 – 18 годин після прийому препарату. В цих випадках слід зменшити дозу, а при повторенні реакцій – відмінити рифабутін.
     Флуренізид – препарат, синтезований в Україні, один із похідних флуорену (Л.І. Маслова і співавт., 1986, 1987, 1990). Завдяки наявності гідразидних груп має певну структурну схожість з ізоніазидом. По даним Інституту фтизіатрії і пульмонології, МІК флуренізиду щодо лабораторних і виділених від хворих штамів МБТ, чутливих до ізоніазиду, становить 0,04 – 0,15 мкг/мл на середовищах Проскауера-Бека і кров’яному та 0,08 – 0,3 мкг/мл на середовищі Левенштейна-Йенсена. В цілому активність флуренізиду in vitro значна, але поступається в 2 рази ізоніазиду. Між цими препаратами має місце повна перехресна резистентність МБТ. Штами, стійкі до інших проти-туберкульозних препаратів, залишаються чутливими до флуренізиду.
     Після прийому флуренізиду в дозах 0,6 – 0,9 г у хворих на протязі 9 годин створюються в крові значні або помірні його концентрації, які в період піків (через 3 години) перевищують МІК флуренізиду в 20 – 36 разів. К 12 – 24 годинам його рівень падає до мінімального.
     В хіміотерапії деструктивного туберкульозу легень флуренізид